![Mano šunys](images_bone/blogai.gif)
Viena geriausių mano gyvenimo dienų...
dimel, 2009-02-28 20:46:15
![](uploads/img/catalog/6/84733/blog_4ae6ec37cb161_size_265x199.jpg)
Buvo eilinis rytas... Tik kiek šaltoka... Eilinį kartą pasistiprinau ir nuėjau dar kiek nusnūsti... Po kiek laiko atėjo šefė, prisegė man pavadėlį ir mes išėjome pasivaikščioti. Šį kart ėjome ne tais kasdieniais jau nusibodusiais keliais.. Šį kart ėjom toooliiii... Gerokai pavaikščioję ir šiek tiek sušalę grįžome namo... Aš nukiūtinau prigulti, o šefė pasidarė karšto šokolado ir susišilusi rankas įsijungė TV...
Neilgai trukus atėjo metas važiuoti į dresūrą. Ech, kaip man ji patinka... Ten tiek daaaug draugų... O kadangi šiadien man buvo labai geranoriška nuotaika ir geriau nei visada klausiau seniai įgrisusių komandų buvau dar ir smarkiai liaupsinamas ir gavau daug skanėstų... ;D
Jai pasibaigus išvažiavom namo...[bent aš taip maniau] .. bet kur mes važiujam? Aplink nei gyvos dvasios... Sustojom. Čia toks diiidelis... ir .... hm... diiidelis...hm... plotas ir jame pilna... na tokių... diiidelių na žinot...tų tokių laaabai diiidelių pagalių susmaigstytų į žemę...[tai buvo miškas[autoriaus pastaba]] TEN atradau daug naujų nematytų dalkų... Pavyzdžiui tokie ´maži šviežia žolyte kvepiantys dumblo rutuliukai´ o prieky jų mažos pėdutės... arba nedidelis uvelis.. ilgai kasiau, bet dėje taip ir neišsiaiškinau kas jame gyvena... O keisčiausia tikriausiai buvo kai vienas iš tų ´didelių pagalių sukištų į žemę´ ėmė keistai braškėti ir nukrito tiesiai po mano kojomis... Tada mano šefė tikriausiai netikėtai apsirgo, nes mačiau kaip ji keistai pakeitė spalvą iš sveikai rausvos į baltut baltutėlę[na tokią kaip kaimynų mopso Ponulio] ir vos nenukrito ant žemės... Na bet aišku tada man tas mažiausiai rūpėjo... Mano misija buvo tą pagalį partempti namo.. Tačiau mano pastangos buvo bevaisės... Jis tinginys net nepajudėjo iš vietos. Po iiilgų lakstymų ir kvailiojimų grįžome namo.
Tačiau tai buvo ne pabaiga... JI vėl man prisegė pavadėlį. Mes vėl ėjome pasivaikščioti. Mes nuėjome į laukus. Po trumpo pasibėgiojimo vėl ėjome link namų... Bet palaukit... Man tik vaidenas ar ten iš tikrųjų kažkas baltuoja? Taip! Ir tas baltas ´daiktas´ sparčiai juda link manęs. Tai buvo JIS - Bilis... Deje... Po kelių mūsų ´apsikabinimų´ priėjo ir jo šefė... ir tada mūsų keliai išsiskyrė... ;( Taip nesąžininga! Aš taaip norėjau vėl su juo palakstyti...
Mes vėl einam laukų pusėn. Bet staiga iš už kampo išnyra JI- gražuolė Tobė. Sutinku, ji gan karštoko būdo moteriškė... Bet, kad ji tikra gražuolė...čia jau faktas... ;D Ir mes vėl laukuose, tik šį kart aš ne vienas, šį kart aš su JA. Kaip romantiška... Įsivaizduokit: aš ir gražuolė risnojame greta vienas kito, saulėldis, visur tylu,ramu...
Dabar sukaupęs paskutines jėgas baiginėju šį savo blogą, nes manęs dar laukia diiidžiulė sultinga kiaulės ausis... Iki mielieji mano bičiuliai...
Su mele jėgų netekęs Dingas
Skaitykite komentarus 6
Norėdami komentuoti prisijunkite arba registruokitės čia |
Kiti šio vartotojo blogai:
dimel, 2008-10-24 17:14:44
Stai ir atejo toji nelemtoji diena,kai mums teko eiti pas veterinara... Bet viskas nuo pradziu... Buvo eiline, nuobodi diena. Is darbo anksciau grizo seimininkes mama. Seimininke mane pririso prie pavadelio ir ikele i ta dideli daikta kuri jie...